G)+CLASSROOM+MANAGEMENT


 * GESTIÓ DE LA CLASSE (still to be adapted into English language context)**


 * Clima de l’aula Ambientació** Cal un ambient d’aula on la segona llengua tinga plena presència: cartells, rètols, imatges dels contes, biblioteca d’aula, racons... L’ambient d’aula ha de fer present la nova llengua i contrarestar la manca de presència social del medi.


 * Contextualització de la llengua** Per tal que els aprenents mantinguen les llengües separades, almenys i especialment durant els primers anys, quan estan en procés d’adquirir les competències més bàsiques, el tractament de les diferents llengües del currículum hauria de preveure, per a cada una, almenys un mestre o la mestra diferent, especialment quan es tracta de les dues llengües cooficials en un programa d’immersió o la llengua estrangera en qualsevol dels programes. Com a mínim utilitzar certs elements simbòlics —una peça de vestir, un nom diferent, etc.— com a senyal d’un canvi de persona quan es canvia d’idioma.


 * Recursos per aprendre llengua** Una persona-una llengua és, potser, el recurs més important. No obstant això, si el tutor o tutora per les raons que siga ha d’utilitzar dues llengües a la mateixa aula, encara queden al centre recursos humans que poden convertir-se en referents lingüístics. En tots els casos esmentats és molt important que s’expressen únicament en anglès si treballen amb els xiquets i xiquetes de la classe. Així esdevenen figures de referència per a l'anglès: quan els veuen, els xiquets i xiquetes els relacionen amb la llengua i fan l’esforç de comunicar-se amb ells en la llengua que aprenen. Altres recursos també poderosos són: un temps, una llengua; i un espai-una llengua. Treballar tot un període de temps com ara el matí o la vesprada en anglès actua també de factor referencial a l’hora d’estructurar les llengües: ―allò que parla el mestre o la mestra i que aprenc és anglès...‖ Relacionar determinats espais amb una llengua determinada és també un element que ajuda l’alumnat a separar codis. Per exemple, //The English Corner //que és l’espai on ens ajuntem a la classe per a aprendre anglés, penjar els textos de les cançons que anem aprenent o els recursos per al //helper //.


 * Distribució del temps**

Per al treball en anglés:  Treballar sessions curtes però ben estructurades és preferibles a sessions llargues que poden provocar el cansament i la pèrdua d’atenció. Si no és possible convé variar d’activitat quan arriba el cansament.

 Estructurar amb cura el començament i acabament de la classe.  Marcar bé les transicions entre les diferents activitats.  Mantenir en tot moment l’atenció dels alumnes i les alumnes perquè ningú no es quede despenjat.  Mantenir un bon ambient de treball i una atmosfera relaxada a l’aula, malgrat la vitalitat i l’esperit inquiet dels xiquets i les xiquetes.  Dur a terme diferents agrupaments per a afavorir la interacció entre els alumnes, i no solament entre els alumnes i la mestra o el mestre, i l’assumpció de riscos comunicatius per part dels aprenents.  Distribuir les tasques que els alumnes puguen anar assolint de forma progressiva, com ara el repartiment de materials, el control dels qui falten, etc.  Promoure una utilització acurada dels materials perquè no es facen malbé.
 * La intervenció: **

S’utilitzarà sistemàticament l'anglès en les rutines i com a llengua de la classe (per donar instruccions, per a demanar una cosa, per demanar un aclariment, etc.).  La llengua vehicular del mestre o la mestra serà al temps programat únicament l'anglès. No rebutjarà cap expressió dels alumnes en la seua llengua, però farà veure que la llengua de la classe en aquell període és l'anglès i els encoratjarà en l’ús progressiu de la nova llengua a mesura que els xiquets i les xiquetes en tinguen els recursos.  No es corregiran en general els errors, sempre, ni de qualsevol manera, sinó de forma subtil i sense tallar l’eficàcia comunicativa.
 * La llengua a l’aula**

Oferir seguretat afectiva per fomentar la participació espontània de l'alumnat.  Parlar amb un llenguatge senzill, entenedor i adequat a l’edat.  Valorar i acceptar les produccions orals de l’alumnat.  Ajudar i afavorir la comprensió acompanyant el llenguatge amb recursos no verbals (imatges, gestos, dibuixos, joguets, objectes reals...).  Donar forma a l’actuació lingüística i discursiva de l’alumnat.  Motivar la parla en tot l’alumnat.  Oferir-los suport en la seua formulació lingüística.  Crear contextos per posar l’alumnat en situacions comunicatives que capten la seua afectivitat.  Gestionar les intervencions dels i de les alumnes.  Explicar conceptes relacionant-los amb els coneixements previs.  Ajudar a discutir i progressar en les reflexions sobre el treball.  Promoure la presa de consciència i/o la reflexió sobre l’ús de la llengua.  Organitzar l’activitat de l’aula, tot decidint sobre agrupaments, espais, temps i tasques.  Oferir i recordar les pautes de comportament que regiran la vida de l’aula. Un risc que el docent corre en l’ús de la paraula, és el de fer-ne un ús monogestionat. Tot i que és el model essencial de llengua, i que ha de parlar constantment, també ha de preveure un temps per possibilitar la intervenció oral dels xiquets i xiquetes, ni que siga amb la seua ajuda i bastiment. Aprendre a callar és molt important per a un docent que desitge provocar la parla en el seu alumnat. La seua preocupació principal hauria de ser la participació activa i cada vegada més completa de tots i cada un dels xiquets i les xiquetes. És molt important promoure que els xiquets i les xiquetes inicien converses sobre els temes que els interessen, que formulen preguntes i hipòtesis. Convé, per tant, que el docent porte un control constant del temps que dedica a la parla i també del que dediquen tots i cada un dels alumnes. La parla del professor/a //** En el temps dedicat a l’ús vehicular de la llengua estrangera, el professor/a ha de parlar sempre a l'alumnat en la llengua que ensenya o que usa com a mitjà d’instrucció. Ha d’acceptar amablement les produccions dels xiquets i les xiquetes, mal que siguen fetes en la L1, però continuar parlant la llengua de la classe tot negociant el significat amb el seu interlocutor o interlocutora si no l’entén.
 * El paper del professor/a**
 * //

Característiques de la parla, dins l’estàndard oral:  Articulació clara i emissions simplificades: frases curtes, pocs significats a la vegada.  Emissions gramaticalment simples i completes, amb inicis i finals clars.  Significats concrets. Dades clares i senzilles.  Lèxic genuí d’ús més freqüent.  Ritme de pronúncia més lent que amb els adults.  Tons alts, entonació ascendent, exagerada, gesticulació.  Expansions: ampliació del que ha dit el xiquet o la xiqueta.  Paràfrasis: reformulació del que ha dit el xiquet o el propi adult.  Repeticions abundants.  Alt percentatge de frases interrogatives.

Característiques de les aules que promouen l’aprenentatge de la Llengua Estrangera.Les aules més efectives en l’ensenyament d’una segona llengua faciliten a l’alumnat: a) Una organització consistent i marcada per les rutines, en la qual les activitats es desenvolupen en espais i temps regulars. b) Un entorn lingüístic ric, on els mestres estimulen tant la comprensió com la producció. c) L’aprofitament de la competència comunicativa de l’alumnat nadiu de la L2 amb la finalitat d’oferir models de llengua adequats als nous parlants. d) La utilització de contextos marcats per situacions diferents que servisquen de suport per a la comprensió de la llengua. e) Instruccions clares, delimitant amb claredat les fases de les tasques. f) Les intervencions de l’alumnat tant a nivell individual com col·lectiu, que estan establides sistemàticament. g) Formulació de preguntes amb gran varietat de respostes.

El model de llengua. Pel que fa al model lingüístic, el mestre o la mestra tutors i la resta del professorat que intervinga en l’aula, haurà de:  Fer un ús acurat de la llengua perquè constituirà el model més important per a l’adquisició de la llengua estàndard per part dels xiquets i les xiquetes.

Treballar la llengua per tal d’acostar la parla dels xiquetes i les xiquetes a l’estàndard en una edat en què l’aprenentatge és intuïtiu i durador.  Crear una atmosfera a l’aula en què l’ús correcte siga valorat.  Millorar les actituds i la motivació dels xiquets i les xiquetes, envers l’aprenentatge i ús de la llengua estrangera.  Promoure el consum de productes culturals en llengua estrangera (lectura de llibres, programes de televisió, etc.).


 * El tractament dels errors** En primer lloc, cal evitar qualsevol tipus d’ansietat, angoixa o temor. La creació per part del professor/a d’un clima distés i relaxat permetrà a l’alumnat assumir riscos comunicatius, tot usant la llengua estrangera sense por d’equivocar-se. En el contacte amb la nova llengua pot haver-hi en determinats alumnes un període de silenci que pot durar alguns mesos. El significat de l’etapa silenciosa potser respon a una espera en la que el xiquet o la xiqueta acumula coneixements i elabora estratègies comunicatives en la nova llengua abans d’iniciar-se en la producció. La correcció dels errors és una tasca delicada. Deixant de banda les polèmiques al voltant del tema, direm que a hores d’ara tothom està d’acord que, al costat d’un plantejament comunicatiu de la llengua, que fa avançar la fluïdesa, és necessari una focalització en la forma que faça avançar la correcció. El problema rau, potser, a decidir // **quan** //**corregir, // què //****corregir i // com //****corregir**. Pel que fa a **quan **<span style="font-family: Verdana,Verdana;">corregir, és evident que en els primers temps d’adquisició d’una llengua, siga la segona o la llengua estrangera, l’atenció ha d’estar focalitzada en el significat, i els esforços han d’anar adreçats a comunicar el missatge amb la major eficàcia possible. A mesura que les capacitats comunicatives bàsiques són assolides i les exigències comunicatives són més elevades, és possible que certs errors es repetisquen i, en certs àmbits lèxics o gramaticals, els avanços de la interllengua hagen quedat bloquejats. Ara és el moment de corregir els errors. Ara bé, els alumnes i les alumnes cometen una gran quantitat d’errors des del punt de vista de la normativa, especialment quan aprenen una L2 o una llengua estrangera. **<span style="font-family: Verdana,Verdana;">Quins **<span style="font-family: Verdana,Verdana;">de tots els errors s’han de corregir? La resposta és senzilla però d’aplicació complexa: s’hauria de corregir només aquells errors que, d’acord amb el nivell de competència del parlant, la presa de consciència de l’error i la correcció corresponent permeta la incorporació de la forma o estructura correcta a la seua competència. Dit d’una altra manera: s’ha de tractar només aquells errors que faciliten —perquè el parlant té ja la maduresa i nivell de llengua suficient— l’aprenentatge de la forma o estructura correcta, i deixar els que són més enllà de les capacitats actuals per a més endavant.

Com és possiblement la qüestió més important, i ací la unanimitat és pràcticament absoluta: la correcció dels errors s’ha de fer dins les activitats comunicatives, quan el coneixement de la forma o estructura correctes resol un problema de comunicació, i no de manera descontextualitzada, com una activitat aïllada de coneixement del codi. Hem d’assumir que produir errors en l’ús de la nova llengua és natural, normal i gairebé necessari. L’objectiu de posar en contacte l’alumnat amb la nova llengua és experimentar la vivència d’utilitzar-la com una cosa normal, quotidiana i natural i que considere la nova llengua com una eina viva i pràctica. Si seguim la perspectiva que acabem d’esmentar, cal per part del docent un tractament sensible i apropiat dels errors basat en les següents circumstàncies:  El tractament de l’error ha d’intentar no interrompre el procés de comunicació.  La intervenció ha de ser ajustada sobretot quan falla la comunicació o la producció és inintel·ligible.  La correcció serà bàsicament reactiva i consistirà en una reformulació de l’enunciat de l’alumne o alumna o en expansions a la resta del grup amb la intenció d’oferir-los els models correctes per tal que l’alumne o alumna puga incorporar-los als seus recursos expressius. (Taken from Unit 2B, Curs Específic A)